![--9088](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/05/15-8.png)
26 Травня, 2023
вечорниці
Лабіринти окремих небес: уривки оповідань Бруно Шульца про вечір та ніч
Автор: Тетяна Павліченко
Оповідання Бруно Шульца химерні, бо він у короткій формі намагається відтворити окремі світи-універсуми. Автор пише про побутові, щоденні справи так, наче вони насправді є магічним дійством – треба тільки придивитись.Купа деталей, на перший погляд дрібних і таких, які замилюють око, громадиться і стає чимось дуже дивним, але дуже душевним. Таким, яке відчули повністю, з усіма відтінками та відблисками.
“Вечір” пропонує два уривки з оповідань автора, які описують вечір і ніч.
“Цинамонові крамниці”, переклад Тараса Возняка
Я вийшов в зимову, кольорову від ілюмінацій неба ніч. Це була одна з тих ясних ночей, зоряний небозвід яких аж розпадається, розламується і тріскає лабіринтом окремих небес, котрих вистачило б цілому місяцю зимових ночей, щоб укрити своїми срібними мереженими абажурами всі їхні нічні видіння, авантюри й карнавали.
О, якою легковажністю було доручати такої ночі важливу й нагальну справу молодому хлопцю, адже в її півсвітлі вулиці стають кількакрат довшими, переплітаються і міняються місцями одні з одними. В глибині міста відкриваються, так би мовити, вулиці подвійні, вулиці двійники, вулиці хибні і підступні. Заворожена й обманута уява породжує ніби-то давно знані й відомі фальшиві плани міста в котрих ті вулиці дістають своє місце і назву, а ніч, в своїй невичерпності не знаходить більш вартого заняття, ніж навіювати все нові й нові їх конфігурації. Ті зваби зимових ночей, як правило, починаються невинним бажанням зрізати шлях, скористатись не звичним, а коротшим проходом. Постають спокуси спростити складний перехід звернувши в якийсь ще не знаний провулок. Але цим разом почалось інакше.
Ступивши пару кроків, я помітив, що не прихопив пальто. Хотів повернутись, та, хвильку зваживши, вирішив, що це була б даремна втрата часу, адже ніч не така вже й холодна, навпаки, її жилкували цівки дивного тепла, подихи якоїсь облудної весни. Сніг зібгався білими баранцями, невинним і солодким, надушеним фіалками руном. Такими самими баранцями розпустилося й небо, в котрому двоївся і троївся місяць — демонстрував всі свої позиції та фази.
Того дня небо оголило свою внутрішню будову в формі чогось подібного до анатомічних препаратів, які демонстрували спіралі і шари світла, розтини блідо-зелених брил ночі, плазму простору та тканину нічних марень.
В таку ніч неможливо, йдучи Підвальною чи якоюсь іншою темною вулицею, котрі є зворотньою стороною, чимось на кшталт підшивки чотирьох ліній ринку, і не згадати, що цієї пізньої пори ще часом бувають відчинені деякі з тих особливих і таких привабливих крамниць, про котрі в дні звичайні забувається.
Я називаю їх цинамоновими крамницями через темні панелі тієї барви, якими вони обшиті.
Ці дійсно шляхетні, відкриті пізньої ночі торгові заклади завжди були предметом моїх гарячих мрій.
Їх ледь освітлені, темні і урочисті інтер’єри були просякнуті запахами фарб, лаку, ладану, ароматом далеких країв і рідкісних тканин. Там можна було знайти бенгальські вогні, чародійські скрині, марки давно загинулих країн, китайські перебивні малюночки, індиго, каніфоль з Малабару, яєчка екзотичних комах, папуг, туканів, живих саламандр і василісків, корінь мандрагори, нюрнберзькі механізми, гомункулусів в горшках, мікроскопи й люнети, а перш за все — рідкісні та особливі книги, повні чудернацьких малюнків і приголомшуючих оповідей старі фоліанти.
Пам’ятаю тих старих та достойних торгівців, котрі в тактовному мовчанні, з опущеними очима обслуговували клієнтів і були мудрі та поблажливі щодо всіх їх найпотаємніших бажань. Але перш за все була там книгарня, де я одного разу мав нагоду розглядати рідкісні та заборонені друки, публікації таємних клубів, котрі здіймали заслону з таємниць нестерпних та п’янких.
“Ніч Великого Сезону”, переклад Тараса Возняка
У міру того, як дитячі забави ставали все більш жвавими й гамірними, рум’яна міста темніли і заквітали пурпуром, аж раптом весь світ почав в’янути і чорніти, з нього швидко виділявся маячний змерх, котрий плямував всі речі. Підступно і ядуче та зараза сутінок ширилися довкола, перекидалася від речі до речі, чого діткнула — те одразу трухло, чорніло, розсипалося на порох.
Охоплені тихим жахом люди втікали від того змерху, аж поки проказа доходила й до них, вицвітала на чолі темною висипкою, вони розгублювали лиця, котрі відпадали великими безформними лишаями, далі йшли вже безликі й сліпі, по дорозі губили маску за маскою, тому сутінки аж кишіли покинутими личинами, що сипались слідами їх втечі.
Потім все починало заростати чорною порохнявою корою, яка лущилася великими плахтами, хворобливими струпами темряви. А коли долі в тихому замішанні, у паніці швидкого розкладу все зникало і йшло прахом, вгорі підіймався безмовний сполох зорі, мінився дзенькотом міріадів тихих дзвіночків, підносився міріадом невидимих жийворонків, які летіли в одну срібну безкінченість. Потім раптом спадала ніч — велика ніч, котру розносили подихи вітру.
В її стокротному лабіринті були видовбані світлі гнізда: крамниці — великі кольорові ліхтарні, збиті стосованим товаром і галасом покупців. У яскравих шибах тих ліхтарень можна було спостерігати гомінкий і повний дивних церемоній обряд осінніх закупів.
Та велика, збориста, наростаюча тінями і розпорошувана вітрами осіння ніч крила в своїх складках темряви світлі кишеньки, торбинки кольорового дріб’язку, барвистого розмаю шоколадок, кексів та колоніальних дивовиж. Ті, збиті з ящиків від цукру, яскраво обліплені рекламами шоколаду, повні шматочків мила, веселої тандити, позолочених браслетів, станіолі, трубочок, вафель та кольорових м’ятних цукерків ятки й крамнички були розсіяними по нетрях величезної, порізаної лабіринтами, розкуйовдженої вітрами ночі острівцями легковажности та брязкотельцями безтурботности.
Великі й темні товпища сунули у темряві, у гамірному замішанні, шурханні тисяч ніг, ґвалті тисяч уст — велелюдний, безладний потік, що тягнеться по артеріях осіннього міста. Так і плила та ріка, повна гаму, темних поглядів, хитрих поглипувань, порізана мовою, пошаткована балачками, великою кашею пліток, смішків і замішання.
Здавалось, це рушили товпища осінніх сіючих маком сухих маківок — голови-брязкальця, люди-калатала.
Про автора
![Бруно Шульц вечір-9085](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/05/mv5bm2m1m2zmnjgtmju1yi00ytc3ltk0mdqtnwfizdmymge0njizxkeyxkfqcgdeqxvymtc4mzi2nq-v1-sy1000-cr0-0-728.jpgportrait.jpg)
Бруно Шульц
Бруно Шульц – письменник і графік. Народився у Дрогобичі в 1892 році, писав твори польською мовою. Дебютна збірка оповідань “Цинамонові крамниці” стала сенсаційною. Потім видав “Санаторій під Клепсидрою”. Під час Другої світової у період окупаціїї Дрогобича німецькими військами перебував у єврейському гетто, де й загинув.
![Тетяна Павліченко](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/04/325916819_884985536070155_4446237693340990673_n.jpg)
Ось, може вас зацікавить цим вечором
Ось про що ми пишемо в інших рубриках
Вечір Каберне Совіньйону: 5 вин України з винограду, якого кличуть «червоним королем»
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/08/20231028_175704_2-scaled.jpg)
Маски зірвані: Klavdia Petrivna відкрила обличчя і на перший сольник зібрала два «Палаци Спорту»
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/09/klavdia-petrivna_004.jpeg)
«Бачать» вухами та зимують у холодильниках: як проводять вечори українські кажани
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/09/6db3224b-76d4-4ab2-a6ff-534e13b38be8-1.jpg)
«Стрес на роботі такий, що одразу схудла на 5 кг»: трудові будні й вечори українок, які виїхали за кордон через війну
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/09/obkladynka.png)
5 раз хвали, 1 раз свари: психолог поділився формулою щасливих вечорів у парі
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/08/dyzajn-bez-nazvy-5.png)
«Бути чи не бути разом»: чи можливо відновити довіру після зради?
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/08/untitled-design-2.png)