![--22743](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/filmy-1-8.png)
27 Жовтня, 2023
вечорниці
Мелодрами з 2010-тих чи гострі соціальні фільми? Кінокритики розповідають, яким вийшов серіал «Перші дні» для Netflix
Автор: Кромф Ігор
автор: Пищиков Кирило
З 1 листопада на Netflix вийде український серіал «Перші дні» про початок повномасштабного вторгнення у лютому 2022 року.
Важливий момент: серіал буде доступний не лише українським користувачам (як значна частина українського контенту на платформі зараз), а для закордонної аудиторії. За словами представників студії, «Перші дні» зможуть подивитись у 30 країнах світу.
«Перші дні» – це серіал-антологія, яка складається з шести серій. Кожна є автономним коротким метром, який не пов’язаний сюжетно з попередніми чи наступними серіями. Єдине, що об’єднує всі шість – це тема: те, як українці проживали перші дні повномасштабного вторгнення.
На допрем’єрному показі у Києві у різних залах паралельно демонстрували по три різні серії.
Кінокритики Ігор Кромф та Кирило Пищиков сходили на показ і подивились по половині серіалу кожен. Розповідають удвох, яким вийшов серіал.
Ігор Кромф розповідає про серії «Сім’я», «Київ-Берлін» та «Білий».
«Сім’я»
В Ірпені живе типова українська родина заможного середнього класу: красивий будинок, гарна іномарка. Тато, мама дві доньки і пес. І раптом в цю ідилію приходить війна.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/2023_10_10_a56b95bffd2401e3-scaled.webp)
Тато, який працює десь в креативних індустріях, не знає, що йому робити. Мама теж в шоці.
Перший чоловік мами Сергій телефоном говорить, що треба вшиватись з Ірпеня, якомога швидше. Глава сімейства проти виключно тому, що якийсь Сергій ним командувати не буде.
Будинок обстрілюють, в результаті їх евакуйовує той самий Сергій до себе додому. А там уже виявляється, що глава сімейства Паша був його кращим другом і ще багато чого.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/803d064e6b8c6a59605963417372cc93.webp)
Головний посил цієї серії в тому, що під час війни всі забувають про колишні сварки. Але виглядає все це наче якась серія старого такого телевізійного шоу «Сімейні мелодрами».
Діалоги повні кліше, звучать неправдоподібно. І навіть попри те, що у серії непоганий акторський каст (Тарас Цимбалюк, Катерина Варченко та Роман Луцький) – грати їм там немає чого.
Ця серія – як привіт з телебачення 2010-х років.
«Київ-Берлін»
У 2021 році берлінський хірург Клаус (Фабіан Маннель) на вулиці знайомиться з українкою Марусею (Марія Стопник). Випадкова зустріч стає коханням з першого погляду.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/387075726_122112348200052998_49764184256219802_n.jpg)
І от з початком вторгнення закоханий німець їде через пів Європи в прифронтовий Київ рятувати свою кохану.
Але Маруся сама кого хочеш врятує – вона активно волонтерить і не збирається нікуди виїжджати. Навіть при загрозі того, що Київ може впасти.
Закоханий Клаус теж вливається у волонтерський двіж. Купа пригод, пов’язаних з цим, змінюють його погляд на цю війну.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/screenshot_131.jpg)
Серія виглядає трошки наївно, а деякі гостросюжетні сцени неправдоподібно (у деяких сценах героїв мали убити зразу).
Однак загалом «Київ-Берлін» дуже класно передає атмосферу Києва у перші дні війни і тієї шаленою волонтерської енергії, яка тоді наповнила місто. А сцени флешбеків, яких ледь не пів серії, досить непогано розкривають історію персонажів та вдало римуються з основним сюжетом.
«Білий»
Серія, яка захопила найбільше. Досить гостросоціальне висловлювання від Павла Острікова, чий повнометражний науково-фантастичний дебют «Ти –космос» дознімали вже буквально під час вторгнення.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/download-29.jpg)
В центрі сюжет бездомний на прізвисько Білий (Ярослав Безкорований). Він колись жив в Донецькій області. У 2014 році туди прийшла війна.
Дім і документи Білого знищили, дружина загинула. Тепер Білий разом з сином живе в зламаній автівці на пустирі десь серед київських спальників.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/387780190_122112055826052998_2248181284336334148_n.jpg)
Заробляють собі на хліб вони тим, що грають на баянах в переході. Документи Білий відновити не може, бо він офіційно зник безвісти. Майбутнього в нього немає. Після початку повномасштабного вторгнення Білий хоче в армію, але нікому не потрібен бездомний без документів.
Врешті-решт Білий знаходить, як стати корисним своїй державі, яка на нього вже «забила».
«Білий» виглядає як дуже стала і гарно сценарно прописана та зрежисована короткометрівка з якогось українського фестивалю.
Ярослав Безкоровайний видає досить потужний монолог наприкінці серії про те, що таке патріотизм і як іноді «не глянцево», але не менш щиро він виглядає.
Історія, яку пропонує нам Остріков, дійсно змушує задуматись над питаннями нашої соціальної політики. Однозначно дуже хороша серія цієї антології.
Загалом з переглянутих трьох серій можна зробити такий висновок: якщо з українським повнометражним кіно ми вже навчились працювати і створювати дійсно вражаючі історії. І вони однаково «заходять« і фестивальні публіці, і масовому глядачеві («Памфір», «Люксембург, Люксембург», «Стоп-Земля»).
То з серіальним форматом нашим кінематографістам ще треба вчитись працювати, адже важка спадщина телебачення 2000-2010-х років не покидає стилістику та підходи наших серіальних майстрів досі.
Однак те, що точно варто відзначити як позитив – це сам факт такого активного руху на західний ринок та займання найбільших стрімінгових платформ. Це багато в чому слугуватиме мотивацією знімати якісніший контент.
Кирило Пищиков розповідає про серії «Мами», «У зоопарку» та «Будинок із зіркою».
«Мами»
Перший епізод, який показали в моєму залі, був «Мами». Це драма про двох лесбійок, що виховують хлопчика Ігоря з прізвиськом «Вовчик». Ще мають трьох собак та черепаху.
Режисеркою епізоду була Тала Пристаєцька, шоуранерка серіалу «Кріпосна».
«Мами» – важливий епізод, в якому піднімаються проблеми прав ЛГБТ+ людей в країні. Однією з проблем для нерідної мами «Вовчика» є те, що вона не може виїхати з сином за кордон.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/384198221_122112055832052998_8916673656141275565_n.jpg)
Бо на офіційному рівні вона йому ніхто. На цю проблему накладаються і побутові халепи: в машині немає бензину, в столиці неймовірні пробки, з тваринами теж складно, та і повітряні тривоги ніхто не відміняв.
Проблеми у «Мами» виникають на двох рівнях: сценарному та операторському. На сценарному рівні фільм відчувається як епізод «Сімейних мелодрам»: тут багато сліз, скандалів і суперечок, але зовсім мало сюжету. Весь сюжет серії міг органічно вписатись в десятихвилинний короткий метр, але його розтягують на півгодини.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/387788618_122112055670052998_4801769129826635226_n.jpg)
З операторською роботою тут все теж не дуже добре. І таке можу сказати про всі три епізоди, які я подивився. Надто часто використовують крупні плани, камера майже ніколи не буває статичною.
І в цьому можна навіть побачити творчий задум – тремтяча камера в кіно та серіалах часто символізує невпевненість персонажів або ж невизначеність ситуації. А початок повномасштабного вторгнення дійсно був часом незнання, сумнівів та страху.
Проте за три епізоди я лише декілька разів бачив статичні кадри, які б давали перепочити від вічного тремтіння.
«В зоопарку»
Другим епізодом для мене став «В зоопарку». Це історія, заснована на реальних подіях, коли працівники одного з приватних зоопарків Київщини опинились в окупації на 34 дні.
Режисером був Артем Литвиненко, і йому дісталась найцікавіша історія з трьох, показаних в моєму залі.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/download-30.jpg)
За сюжетом молодий хлопець напередодні повномасштабного вторгнення влаштовується різноробочим в приватний зоопарк на Київщині. І одразу ж розчаровується у роботі.
Наступного дня планує поїхати з зоопарку. Але росіяни починають навалу і головний герой застрягає в зоопарку разом з іншими працівниками та тваринами.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/f2a4c1014559c3ce69b9660ac03b75d0-scaled.jpg)
«В зоопарку» має ті ж проблеми, що і «Мами», хоч і трохи менше. Тут хоча б є трансформація героя, який з егоїстичного циніка поступово стає людиною, якій не байдуже. В цій історії також більше цікавих подій – персонажі стикаються і з блекаутом, і нестачею тепла, і навіть з російськими окупантами, яким плювати на всіх.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/161424fed24da5204b38761f2539abe7.webp)
Епізод може легко розчулити глядача, адже від російської агресії тут страждають не тільки люди, але й тварини.
Проте тут можна побачити і ширшу проблему існування зоопарків як таких. Адже мавпи, кабани чи носоріг страждають не в останню чергу і тому, що взагалі опинились в неволі.
Тобто питання, яке транслюють в епізоді виходить за рамки війни і звучить так: а чи мають взагалі існувати зоопарки (особливо приватні) в такій формі в ХХІ столітті?
«Будинок із зіркою»
Третім і останнім з епізодів, що я подивився, був «Будинок із зіркою». Це історія, заснована на спогадах Андрія Данилко, що залишився в столиці в своїй квартирі в будинку із зіркою на Хрещатику.
Режисеркою була Катерина Царік.
«Будинок із зіркою» мабуть, найбільш комедійний епізод з тих трьох, які я бачив. І це одночасно як його плюс, так і мінус.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/387072112_122112348164052998_1193189534492440912_n.jpg)
З одного боку історія Данилка дійсно показує абсурдність війни, особливо в тилу, очима народної зірки.
З іншого – дивитись на те, як Данилко у виконанні В’ячеслава Довженко страждає від того, що у нього в холодильнику немає нічого, окрім чорної ікри, буває навіть дискомфортно. Так, комічний елемент в цьому присутній.
Та важко відкинути думку про те, що поки головний герой страждає через «проблеми білих людей» і не знає, як пилососом користуватись, в усій країні тисячі людей сидять у підвалах, тисячі чоловіків та жінок ідуть добровольцями до військоматів чи займаються волонтерством.
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/10/387073448_122112348134052998_298676396207154555_n.jpg)
Тому комедійний потенціал «Будинку із зіркою» розбивається об реальність. Тут є смішні моменти, але співпереживати головному герою напрочуд складно.
Попри хороший потенціал, «Перші дні» є швидше невдалою спробою передати атмосферу та переживання цивільних, які залишились в Києві на початку повномасштабного вторгнення.
Формат антології для таких історій хоч і влучний, але у випадку «Перших днів» стає якоюсь викривленою версією «Чорного дзеркала». Де замість небезпеки нових технологій головним ентертейментом стає велика війна.
І це надзвичайно сумно, адже у кіно та серіалів є величезний мистецький потенціал для осмислення страшних та трагічних подій. Однак «Перші дні» – це не про мистецтво, це про контент.
![Кромф Ігор](https://vechir.media/wp-content/uploads/2023/04/315778308_3403389453234758_8751443139214537357_n.jpg)
Ось, може вас зацікавить цим вечором
Ось про що ми пишемо в інших рубриках
Вечір Каберне Совіньйону: 5 вин України з винограду, якого кличуть «червоним королем»
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/08/20231028_175704_2-scaled.jpg)
Маски зірвані: Klavdia Petrivna відкрила обличчя і на перший сольник зібрала два «Палаци Спорту»
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/09/klavdia-petrivna_004.jpeg)
«Бачать» вухами та зимують у холодильниках: як проводять вечори українські кажани
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/09/6db3224b-76d4-4ab2-a6ff-534e13b38be8-1.jpg)
«Стрес на роботі такий, що одразу схудла на 5 кг»: трудові будні й вечори українок, які виїхали за кордон через війну
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/09/obkladynka.png)
5 раз хвали, 1 раз свари: психолог поділився формулою щасливих вечорів у парі
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/08/dyzajn-bez-nazvy-5.png)
«Бути чи не бути разом»: чи можливо відновити довіру після зради?
![](https://vechir.media/wp-content/uploads/2024/08/untitled-design-2.png)